A Századvég folyóirat 1985-ben indult útjára, és az 1994-es átszervezés eredményeként vált rendszeresen megjelenő kiadvánnyá. Ma is annak szánjuk a Századvég folyóiratot, aminek az előttünk járók: olyan kiadványnak, amelyben különböző tudományterületek képviselői számot adhatnak kutatásaik eredményéről, és párbeszédet folytathatnak egy-egy kérdés vagy problémakör megismerési módjairól.
Századvég Közéleti Tudásközpont Alapítvány
Kollektív bűnhődés Kelet- és Közép-Európában
Copyright (c) 2026 Péter Lisztóczki (Szerző)
Magyar irodalom arab földön: műfordítások története nyomában a Mashreqtől a Maghrebig
A magyar irodalom és kultúra világszerte elismert, azonban az arab világban való megjelenése és hatása sokak számára még mindig ismeretlen területnek számít. Az elmúlt évtizedekben egyre nagyobb figyelmet kaptak a magyar művészek és írók munkái, amelyek sajátos párbeszédet alakítottak ki az arab kultúrával. A tanulmány a magyar irodalom és kultúra arab világban való jelenlétét és fogadtatását vizsgálja, különös tekintettel a műfordítások történetére és jelenlegi helyzetére. A kutatás az eddig megjelent magyar–arab fordítások mennyiségi és minőségi jellemzőit, időbeli eloszlását és műfaji sokszínűségét elemzi. Kitér olyan specifikus problémákra, mint a hiányos adatokkal megjelent kiadványok, a művek többszöri lefordításának kérdése, valamint a pontatlan és hibás fordítások jelenléte. Külön figyelmet szentel a kiemelkedő műfordítók munkásságának, illetve a magyar színházi alkotások egyiptomi rádióadaptációinak. A tanulmány egyúttal rámutat arra is, hogy bár 2010 után jelentősen felgyorsult a fordítási tevékenység, azonban továbbra is számos kihívással kell szembesülni a magyar irodalom arab nyelvű terjesztése során. A kutatás eredményei hozzájárulnak a két kultúra közötti párbeszéd elmélyítéséhez és a fordítási gyakorlatok fejlesztéséhez. Kulcsszavak: magyar irodalom, arab fordítások, műfordítás, irodalmi fogadtatás, fordítástörténet, közvetítőnyelvek
Copyright (c) 2026 Abdel-Ati Al-Naggar Abdallah (Szerző)
Pszichológiai tudományok és a 200 éves Akadémia
A tanulmány a pszichológiai tudományok hazai fejlődésének 120 évét tekinti át, s ebben a 2025-ben megalapításának kétszázadik évfordulóját ünneplő Magyar Tudományos Akadémiához való viszonyát elemzi. Az egyes korszakok korabeli dokumentumokra támaszkodó bemutatása a tudományág felemelkedését, visszahullását, s a rendszerváltást követő magára találását veszi sorra. Alapvetően nem a tudományág kiemelkedő alakjairól szól, hanem annak küzdelmeiről, sikereiről, megvalósult vagy elmulasztott lehetőségeiről. Külön említésre elsősorban azok kerülnek, akik filozófusként, teológusként, majd pszichológusként az Akadémia tagjai lettek. A tanulmány a történelmi fordulópontokhoz rendeli a tudományág és az Akadémia közös történetét. Sorra veszi a tudományág fejlődését befolyásoló akadémiai tudományszerkezet változásait, a kutatások és kutatók sorsáról döntő tudományos bizottságok, osztályok szerepét, az Akadémián keresztül is érvényesülő politikai döntések hatását. Kulcsszavak: pszichológiai tudományok, történelmi fordulópontok, kutatás, intézményesülés, akadémikusok
Copyright (c) 2026 Valéria Csépe (Szerző)
Az MTA felső vezetésének szerkezete és az apparátus munkája 1969–2006
1969 nyarán jelent meg a Tudománypolitikai irányelvek című dokumentum, s nyomában jelentősen megújult a Magyar Tudományos Akadémia munkája. Az elnök az egész hazai tudományos élet igazgatásának – teljesíthetetlen feladatát kapta, a főtitkár pedig – államigazgatási jogosítvánnyal – az akadémiai hálózat első számú gazdája lett. A tanulmány ezt a változást, hamari elakadását részletezi, majd – a terjedelmi korlátok között – az 1989–1990-es rendszerváltás utáni helyzet alapjellemzőit vázolja. Tehát küzdelmet a legitimációért, valamint az anyagi túlélésért. Kulcsszavak: tudománypolitika, elnök, főtitkár, legitimáció, finanszírozás
A Magyar Tudományos Akadémia (MTA) megalakulásakor kiemelt cél volt a magyar nyelv fejlesztése. Az Akadémia kétszáz éves történetében ez a cél egyre halványul, s ez mára oda vezetett, hogy az Akadémiának (és Magyarországnak) nincs nyelvi cselekvési programja (nyelvstratégiája). Az Akadémiának a fő céltól való elfordulása már az alapítónak, Széchenyi Istvánnak is feltűnt. A tanulmány bemutatja az Akadémia létrehozásához vezető folyamatokat, a 19. századi magyar nyelvi szótárprogramot, az Akadémia szerepét a magyar helyesírás megalapozásában és gondozásában, az akadémiai nyelvművelő folyóiratok szerepét (Magyar Nyelvőr, Magyarosan), az 1949-ben létrehozott Nyelvtudományi Intézet nyelvművelő tevékenységét, valamint az 1990-es rendszerváltozás után a nyelvművelés teljes kiszorulását az Akadémiáról. Kulcsszavak: Széchenyi István, nyelvművelés, helyesírás, Magyar Nyelvőr, Magyarosan, Nyelvtudományi Intézet, nyelvstratégia, nyelvi cselekvési program
A modern tudásfelfogás két részre szakadt. Létezik a tudásnak a klasszikus filozófiai értelemben vett egészre irányuló megismerési igénye, amivel szemben áll a modern tudásfelfogás, amely csak azt tekinti tudásnak, ami egyben teljesíti a modern tudomány normatív előírásait. A két felfogás közötti ellentét közvetlen oka, hogy a modern tudás – ha akarták, ha nem – fokozatosan politikai jellegzetességekkel itatódott át. Az ok a modern társadalmi szerződés elméletének általánossá válása, ami az igazságot kompromisszum tárgyává tette. Descartes-tal kezdőden Kanton át a pozitivisták időszakáig bezáróan a metafizikai igazságelvű és teleologikus tudományfelfogásnak vége lett. Helyét a diszciplína vette át, amely normákat ír elő. Ezek azonban alá vannak vetve a politika modern totális tendenciáinak. Ezt fejezik ki a modern akadémiák is, amelyek a társadalmi szerződéssel összhangban államtól függő intézményekké váltak. Ezek sorában találjuk – ez a jelen tanulmány állítása – a Magyar Tudományos Akadémiát is, amely önképe szerint ugyan „független” és „autonóm”, ez azonban sem tudományfilozófiai értelemben vagy eszmeileg, sem financiálisan nem igaz. Modern körülmények között ugyanis nincs politikamentes tudás, ez csupán értelmiségi illúzió. Kulcsszavak: Akadémia, zetétikus vagy klasszikus tudás, átpolitizáltság, állam, politika és tudomány viszonya, MTA
Copyright (c) 2026 András Lánczi (Szerző)
A tanulmány két, 2023-ban és 2024-ben végzett empirikus survey kutatás elemzésén alapul. Mindkettő a kereszténység magyarországi kulturális hatásaival foglalkozott. Az első a kulturális kereszténység explicit, jól megragadható elemeivel, mint például az erkölcsi tanítások elfogadása, az ünnepek népszerűsége és így tovább, a második a keresztény kultúra hallgatólagos elemeivel, azaz a mentalitásával. A két kutatás eredményei szerint, bár meglehetősen alacsony a vallásosság a mai Magyarországon, nagyjából a magyar társadalom 80-85 százalékát befolyásolja a kulturális kereszténység. Magyarország esetében az implicit vagy kulturális kereszténységről lehet beszélni. Kulcsszavak: kereszténység, kultúra, mentalitás, survey kutatás, Magyarország
Nyugat-európai és magyar: Barankovics István kereszténydemokráciája
A nyugat-európai kereszténydemokrácia intellektuális mélysége, sikeressége és jelentősége jellemzően vizsgálódási kereten kívül helyezi a kelet-közép-európai és benne a magyar kereszténydemokrácia jellegzetességeit, valamint a kettő viszonyát (beleértve a hasonlóságokat és a különbségeket). E tanulmány amellett érvel, hogy a kereszténydemokrácia területenként eltérő változatainak – összehasonlító – vizsgálata szükséges, és a magyar típus megértéséhez Barankovics István (1906–1974) gondolkodását kell rekonstruálni. A tanulmány kifejti, hogy a magyar kereszténydemokrácia szellemi vezetőjének kereszténydemokráciája is két forrás ötvözéseként értelmezendő: míg a perszonalizmus, a demokratizmus popularizmus és a keresztény világnézeti párt koncepciójában nyugat-európai szálak jelennek meg, addig az evangéliumi szocializmus és a keresztény magyar állameszme sajátosan magyarrá teszi Barankovics kereszténydemokráciáját. Kulcsszavak: keresztény politikai gondolkodás, kereszténydemokrácia, Barankovics István, politikai ideológiák
Kerkai Jenő SJ és a kereszténydemokrácia
2024-ben emlékeztünk meg Kerkai Jenő, a 20. század egyik legjelentősebb magyar jezsuitája születésének 120. évfordulójáról. Kerkai már jezsuita képzése során szoros kapcsolatba került az akkor még újdonságnak számító kereszténydemokrácia gondolatkörének európai műhelyeivel. A második világháború előtt megalapította a KALOT (Katolikus Agrárifjúsági Legényegyletek Országos Testülete) nevű agrárifjúsági mozgalmat, amely a 20. század legnagyobb magyarországi katolikus társadalmi mozgalmává nőtte ki magát. A KALOT elősegítette a parasztfiatalok vallási, szakmai és kulturális, valamint hazafias fejlődését. Számos olyan értéket erősített (például alulról jövő kezdeményezések, a jogokért való kiállás, a párbeszéd kultúrája), amely révén a kereszténydemokrácia iskolájává vált. Kerkai Jenő vezető szervezői szerepet játszott a Katolikus Szociális Népmozgalomban (1943), amely a Keresztény Demokrata Néppárt születéséhez vezetett (1944). Szürke eminenciásként bábáskodott a párt indulásánál, vezetői kiválasztásánál. 1947-ben az akkor már feloszlatott KALOT-mozgalom tagjai fontos szerepet játszottak a Demokrata Néppárt parlamenti választási sikerében és a párt parlamenti frakciójában is. Jogosan mondható, hogy Kerkai Jenő az egyik legmeghatározóbb alakja volt a kereszténydemokrácia magyarországi kezdeteinek. Kerkai Jenőt a kommunisták tíz év börtönre ítélték, fél szemére vakon szabadult, egész hátralévő életében tétlenségre kárhoztatták és szigorú ellenőrzés alatt tartották. Üldöztetésében is lényeges szerepet játszhatott a kereszténydemokráciával való szoros kapcsolata. Kulcsszavak: jezsuiták, katolikus társadalmi tanítás, kereszténydemokrácia, KALOT
A jezsuita szolidarizmus és magyar követői
Jelen tanulmány a jezsuita gyökerű szolidarizmus társadalomtudományi elméletét és magyarországi recepcióját mutatja be. A modern polgári társadalmak kialakulásával párhuzamosan megjelent államtudományi diskurzusok középpontjában a gazdaság- és szociálpolitika normatív alapjai álltak. A jezsuita szolidarizmus a 19. század végén és a 20. század elején kibontakozó társadalomtudományi irányzat, amelynek célja a társadalmi igazságosság és a szolidaritás elveinek érvényesítése volt az államélet, a gazdaságszervezés és a társadalompolitika terén. A tanulmány részletesen bemutatja Heinrich Pesch munkásságát, aki a szolidarizmus elméletének egyik legjelentősebb képviselője volt, és gondolatai nagy hatást gyakoroltak a magyar konzervatív gondolkodókra. A tanulmány részletesen elemzi az egyház társadalmi tanításán nyugvó elmélet sarokpontjait. Továbbá bemutatja a kibontakozó keresztényszociális, hivatásrendi és államelméleti diskurzus magyarországi recepciójának főbb állomásait. Az írás kitér arra, miként adaptálták az új keresztény elveket a magyar társadalmi és politikai viszonyokra, különös tekintettel a hivatásrendi szervezetek kialakítására és a szociális igazságosság előmozdítására a magyar követők, köztük Kerkai Jenő és Varga László jezsuiták, Kovrig Béla és Mihelics Vid szociológusok. Kulcsszavak: jezsuita szolidarizmus, Heinrich Pesch, hivatásrendi szervezetek, szociális igazságosság, Oswald von Nell-Breuning, katolikus társadalmi tanítás
„Kétértelműség” és „veszedelem”: a keresztény demokrácia fogalma XIII. Leó pápa gondolkodásában
A tanulmány a keresztény demokrácia fogalmának jelentését vizsgálja XIII. Leó pápa gondolkodásában, különös tekintettel a Graves de communi re (1901) kezdetű körlevélre. A dolgozat bemutatja a 19. századi katolikus politikai és eszmetörténeti kontextust, valamint a fogalom korabeli két meghatározó értelmezését: Giuseppe Toniolo társadalometikai, karitatív hangsúlyú felfogását és Romolo Murri politikai reformokra nyitott programját. Az elemzés rámutat, hogy XIII. Leó miért tekintette a „keresztény demokrácia” elnevezést sokak számára „kétértelműnek” és „veszélyesnek”, és hogyan törekedett a fogalom depolitizálására: a keresztény demokráciát elsősorban a nép javát szolgáló, pártpolitikától mentes keresztény cselekvésként határozta meg. A tanulmány végül arra is kitér, hogy e megközelítés nem jelentett teljes elzárkózást a modern politikától. Kulcsszavak: keresztény demokrácia, XIII Leó, katolikus társadalmi tanítás
Láthatatlan kereszt: keresztény mintázatok a magyar társadalom életvilágában
Az országgyűlési választások hatása a Budapesti Értéktőzsdére, 2010-2022
Jelen tanulmány a magyarországi országgyűlési választások Budapesti Értéktőzsdére gyakorolt hatását vizsgálja eseményelemzés módszertannal 2010-től 2022-ig. A dolgozat során részletesen bemutatásra kerül az eseményelemzés módszertana, története, valamint a kiválasztásának okai. Kijelenthető, hogy a választásoknak csak akkor van hatásuk a piacra, ha a befektetői várakozásokkal nem megegyező eredmény, azaz meglepetés születik. Az így létrejövő információs aszimmetria jelentős volatilitást és magas abnormális hozamokat okozhat a piacon. Azonban a 2010 utáni magyar országgyűlési választások körüli várakozások egyre inkább egybeestek az eredményekkel, így a meglepetésszerűséggel az abnormális hozamok is elmaradtak. Az eredmények láttán kijelenthetjük, hogy a választások kimenetének lényegében nem volt hatása a tőzsde egészére, de bizonyos részvények esetében szignifikáns abnormális hozamok figyelhetők meg.
A violentia, a határátlépés az európai gondolkodás egyik jellegzetes dilemmája. Egyszerre igényli azt, de ugyanakkor tart tőle. A violentia a létező viszonyok nyílt vagy hallgatólagos bírálata, érvénytelenítése valamilyen eszmény vagy igazságigény nevében, ezzel veszélyezteti a politikai rendet. Az igazságigény képviselői és a nekik ellenállók egyaránt hajlamosak fizikai és egyéb kényszert alkalmazni, ezért a határátlépés mindig békebontó. Az európai civilizáció önképe szerint arra törekszik, hogy törvényekkel békét teremtsen, felszámolja az erőszakot, ugyanakkor a határátlépéseket legfeljebb ideig-óráig tudja korlátozni vagy megszelídíteni. Az alábbiakban erről, a violentiával kapcsolatos ambivalenciáról lesz szó. A politikai és erkölcsi gondolkodás egyik korlátját jelzi, hogy a határátlépés nem feltétlenül jó, de nem is feltétlenül rossz; ahogyan a hiánya sem feltétlenül rossz, sem nem feltétlenül jó.
Mi a forradalom? Egy szó használatának története
A tanulmány bemutatja a „forradalom” szó használatának történetét. Az újkor kezdetén önmagába visszatérő mozgást jelentett, majd a 17. században jelentése lassan változni kezdett. A szó – a felvilágosodás optimizmusának, haladásba vetett hitének köszönhetően – a 18. században rendkívül népszerűvé vált. Ettől kezdve a polgárháborúkat és a szabadságharcokat nevezték forradalomnak. A 20. században a forradalom fogalmának használatával legitimizálták a politikai erőszak legkülönbözőbb fajtáit.
A fasizmus genezise Franciaországba vezet vissza, ahol Georges Sorel eszméi nyomán a 20. század elején kialakult a forradalmi szindikalizmus elmélete és gyakorlata. A marxizmus belső kritikájából származó eszme és a szakszervezetek által szervezett általános sztrájk képe hamarosan Olaszországban is megjelent. Az olasz nacionalizmus és irredentizmus hamar összekapcsolódott a forradalmi szindikalizmussal. Ennek a közegnek a köreiből emelkedett ki Benito Mussolini, aki az első világháborús interventizmus szocialista szószólója lett, és akinek mozgalmához a futuristák is csatlakoztak. A fasizmus 1919 és 1922 közötti forradalmi korszakához az 1943 és 1945 közötti salòi időszak jelentett visszatérést. A fasizmus gondolatának eredendő eleme volt a soreli erőszakelmélet.
Az erőszak motívuma Carl Schmitt gondolkodásában
Jelen tanulmány célja áttekinteni Carl Schmitt munkásságának erőszakkal kapcsolatos kérdésköreit és motívumait. Noha a szerző egyetlen önálló művet sem szentelt az erőszak kérdésének, megállapítható, hogy a szuverenitással, a kivételes állapottal és a politikai fogalmával kapcsolatos elemzéseiben látens módon megjelenik az erőszak mozzanata, a politikum és az államiság modern szintézisének válsága pedig gondolkodásában előrevetíti az állami erőszak-monopólium megkérdőjeleződését. Bár Schmitt – ahogy bemutatjuk – nem tett érdemi lépést egy önálló erőszakelmélet kidolgozása felé, olyan politikaelmélet alapjait fektette le, amely korunkban hozzájárulhat az erőszakos konfliktusok mélyebb megértéséhez.
Az erőszak állami monopolizálása a figurációs szociológia tükrében
Tanulmányomban Norbert Elias szociológiája révén mutatom be az erőszak-monopólium kialakulását és megszilárdulását. Ennek során kiemelt figyelmet fordítok a relacionista szemlélet kidomborítására, valamint az erőszak túlélési egységekben betöltött funkcióira. Röviden ismertetem az erőszak visszaszorulásának mintázatait, valamint kitérek azokra a módszertani vitákra, melyek az erőszak „mérhetősége” köré szerveződnek. Végezetül utalok azokra az elemzési lehetőségekre, melyek az erőszak szublimált formáit állíthatják a figurációs szociológia fókuszterébe.
Az erőszak problematikájának státusza a magyar politikatudományban
Jelen tanulmány előzetes feltevése, hogy az erőszak kérdésköre a hazai politológiában alulkutatottnak számít. Az elemzés annak kíván utánajárni, hogy alátámasztható-e ez az előzetes feltevés, és ha igen, úgy milyen összetevői és következményei lehetnek ennek a helyzetnek. A tanulmány első része hét megfigyelési kategória alkalmazásával igyekszik felmérni a téma kutatottságát a magyar politikatudományban. A meghatározott indikátorok alapján mind a hét kategóriában határozott alulkutatottság mutatkozik, ezért a tanulmány második része a helyzet jelentőségét és a konzekvenciáit vizsgálja. A gondolatmenet itt egy hármas hiátust állapít meg. Azáltal ugyanis, hogy a hazai politológia kevés témába vágó vizsgálatot folytat, a magyar nyelvű tudományosságban az erőszak jelenségének megragadásakor háttérbe szorul a politikum szempontja, miközben a politika leírása és elemzése során nem jelenik meg az erőszak dimenziója, és elmarad a specifikusan „politikainak” tekinthető erőszak elméleti meghatározása. Mindeközben az erőszak problematikája – paradox módon – épp hiányának konstituáló erejével vesz részt egy implicit, de már-már konszenzuálisnak tűnő hazai politikaértelmezés kontúrjainak létrehozásában.
A woke. A kulturális forradalomharmadik fordulója
Eric Kaufmann új könyve, a Taboo: How Making Race Sacred Produced Cultural Revolution (az amerikai kiadás címe: The Third Awokening) alaptétele szerint a woke jelenség már velünk van, és a Kulturkampf vagy kulturális forradalom harmadik felvonását éljük.
A kommunizmus múltja Spanyolországban II. rész
Honnan ered, miből gyökerezik a spanyol baloldali gondolat? Miért nincsenek napirenden napjaink Spanyolországában a polgárháború idején a kommunisták által elkövetett rémtettek? Kik, mikor és hol gyújtottak fel spanyol templomokat és gyilkoltak meg közel hétezer egyházi személyt, köztük 13 püspököt és 283 apácát? Valóban a paracuellosi tömeggyilkosság adta a mintát a szovjeteknek az 1940-es katyńi vérengzéshez? Miféle hazugságokkal és ferdítésekkel próbálják pozitívan bemutatni a spanyol állami emlékezetpolitikában a kommunista eszmerendszert? José Luis Orella kétrészes tanulmánya többek között ezekre a kérdésekre ad választ. Keywords: Communism, Spain
Az 1944-es deportálások és a nyilas puccs helye a kommunista emlékezetpolitikában a népbírósági perek tükrében
Ez a tanulmány néhány népbírósági per és népügyészségi eljárás kapcsán mutatja be a kommunista múltértelmezés holokauszttal kapcsolatos torzításait, narratív manipulációit. Megvizsgáljuk a magyar közigazgatás, a kápók, a „keretlegények”, illetve a zsidó tanácsok tagjainak pereit. Ez nem azt jelenti, hogy párhuzamot lehet vonni egy üldözött zsidó és egy magyar közszolga helyzete között, hanem hogy a kommunista diktatúra elnyomó gépezetébe bárki bekerülhetett, származás és vallás nem számított: ilyen értelemben a szovjet típusú elnyomás az egyenlősítés tételét maradéktalanul megvalósította. A tanulmány alapján megállapítható, hogy a népbíróságok története további alapkutatást igényel, hiszen az országszerte megtartott több tízezer pernek mindössze a töredékét dolgozták fel. A perek kvantitatív és kvalitatív elemzése is várat magára. Szintúgy szükséges elemezni az egyes perek mögött álló motivációkat – „mezei” büntetőeljárás, politikai ok, esetleg egyéni leszámolás, bosszú. Nem lebecsülve az eddigi kutatási eredményeket, rögzítendő, hogy ezek a feladatok továbbra is a magyar történettudomány adósságai. Keywords: people’s tribunal, politics of memory, holocaust, communism, history of law
Miért nem tudunk közösen emlékezni? A holokauszt nem emlékezete Magyarországon, 1945–1990
A tanulmány arra keresi a választ, hogy a második világháború után miként viszonyultak Magyarországon a holokauszt áldozataira való emlékezéshez. Röviden bemutatja, hogy a hazatérő zsidókat milyen politikai és társadalmi környezet várta, valamint hogy milyen utak álltak a túlélők előtt. Az áldozatokra való emlékezés megmaradt zsidó ügynek, a Rákosi-korszakban szinte tilos volt. A Kádár-korszakban, az arra oly jellemző módon, a rendszer valamit engedett, de alapvetően igyekezett kordában tartani az emlékezés módját és mértékét. A rendszerváltás után közel egy évtizednek kellett eltelnie, hogy az állam kijelöljön egy emléknapot a holokauszt magyarországi áldozatainak emlékére, és elkezdje lebontani a témát körülvevő képzeletbeli falat. Keywords: Holocaust, jewry, memory politics, collective memory
Lojalitástól az ellenállásig. A magyarországi cionista mozgalom mentési stratégiáinak alakulása 1944-ben
A tanulmány a magyarországi cionista mozgalom 1944-es mentési és túlélési stratégiáinak változásait vizsgálja a német megszállás előtti és utáni időszakban. A kutatás Mintzberg emergens stratégia elméletére és az „erős stratégia” modelljére támaszkodva elemzi, hogyan alkalmazkodtak a cionista szervezetek a drámaian változó körülményekhez. A tanulmány bemutatja, hogy a cionisták kettős, hibrid stratégiát követtek: egyrészről makroszintű politikai megküzdési stratégiákat alakítottak ki (a magyar politikai elit meggyőzése, német tárgyalások, diplomáciai kapcsolatok), másrészről adaptív, rövidebb távú túlélési módszereket alkalmaztak (hamis iratok, bunkerek, illegális határátlépések). A német megszállás előtt a mozgalom még bízott a magyar törvényesség védelmében és a kormányzó lojalitásában, azonban március 19. után kénytelen volt illegális módszerekre támaszkodni. A tanulmány rávilágít, hogy bár a cionisták minden lehetőséget kihasználtak a mentésre, 1944 tavaszán kudarcok sorával szembesültek, mivel szinte senki sem volt hajlandó segítséget nyújtani nekik. A helyzet csak 1944 nyarán, a deportálások leállítása után változott meg, amikor a belpolitikai és geopolitikai változások egy sokkal sikeresebb mentési akciónak ágyaztak meg. Keywords: Holocaust, Zionism, Hungary 1944, rescue strategies, Jewish resistance, Brand– Kasztner operation, Relief and Rescue Committee, Otto Komoly, Halutz movement, German occupation, Jewish persecution, survival strategies, illegal activities, diplomatic rescue
Katolikus ellenállás Magyarországon a második világháború alatt
Tanulmányunk bemutatja a magyar katolikus ellenállás történetét a második világháború alatt. Hogy jobban érthetővé váljon a magyar római katolikusok szerepe a németellenes ellenállásban, előbb bemutatjuk a magyar katolicizmus történetének főbb aspektusait a két világháború közötti időszakból, valamint ideológiai kötődéseit, majd a második világháború alatti náciellenes tevékenységét. Jelen írás tehát a katolikus ellenállás történetének átfogó elemzése. Keywords: Catholicism, resistance, Christian socialism, World War II, persecution of jews
A Magyar Függetlenségi Mozgalom szerepe az ellenállásban
A tanulmány a Magyar Függetlenségi Mozgalom (MFM) szerepét vizsgálja a náci Németországgal szembeni ellenállásban, különös tekintettel arra a politikai környezetre, amelyben az „államilag engedélyezett ellenállás” fogalma érvényre jutott. Az elemzés bemutatja, hogy az 1938-as Anschluss utáni magyar politikai elit jelentős része felismerte Hitler geopolitikai törekvéseinek veszélyét, és bár nyílt ellenállásra nem volt mód, titkos diplomáciai és konspiratív csatornákon keresztül próbálták az ország függetlenségét védeni. Az MFM tevékenysége a Teleki-kormány titkos apparátusából nőtt ki, és szervezeti formáját, kapcsolatrendszerét is ennek alapján építette fel. A tanulmány részletesen tárgyalja az MFM szerepét a kiugrási tárgyalások előkészítésében, embermentő tevékenységében, valamint a náci megszállással szembeni ellenállás különböző politikai, katonai és társadalmi dimenzióiban. Az elemzés feltárja az ellenállás utólagos értelmezési problémáit is, különösen az 1947-es koncepciós perek tükrében, melyekben az ellenállók tevékenységét politikai érdekből hiteltelenítették. Keywords: Hungarian Independence Movement, resistance, Pál Teleki, exit negotiations, conspiracy, anti-Nazi resistance, humanitarian rescue, Hungarian Fraternal Community, show trials, historical interpretation
„Fegyveres” vagy „felfegyverzett”ellenállás? Lehetőségek és dilemmák*
A tanulmány a második világháború alatti magyarországi ellenállás formáit vizsgálja, különös tekintettel a fegyveres és a felfegyverzett, de nem feltétlenül harci cselekményeket eredményező ellenállási módokra. A szerző a nemzetközi szakirodalom fogalmi kereteit felhasználva mutatja be az ellenállás fogalmának harci cselekményeken túli kiterjesztését az embermentésre, a szimbolikus és a szellemi ellenállásra vonatkozóan. Külön figyelmet szentel a kommunista irányítású akciócsoportok működésének, valamint a nem kommunista szereplők – például arisztokraták, katonatisztek – által vállalt kockázatos embermentő tevékenységeknek. A tanulmány hangsúlyozza, hogy a sikeres embermentéshez gyakran elegendőnek bizonyult a fegyver és az egyenruha tekintélye, tényleges fegyverhasználatra nem került sor. Az ekképp értett felfegyverzett ellenállás kutatása nemcsak az ellenállás sokszínűségére vonatkozó ismereteinket gyarapíthatja, hanem hozzájárulhat a korszak társadalmi viszonyainak alaposabb megértéséhez is. Keywords: resistance, armed resistance, rescue of persecuted persons, World War II, occupation of Hungary
Az Egyesült Államok és Magyarországnémet megszállása
Az 1942–1944 közötti időszak a magyar közelmúlt egyik vitatott kérdése. Kállay Miklós kiugrási kísérletét a második világháborúból hintapolitikának szokták nevezni. Eszerint Kállay csak rendszere átmentése érdekében folytatott titkos tárgyalásokat a szövetségesekkel, valójában továbbra is a németek oldalára húzott. Amerikai források alapján ez a nézet alapos revízióra szorul. A kiugrási tárgyalások már 1942 nyarán elkezdődtek, mégpedig Horthy Miklós kormányzó személyes utasítására, és a Kállay kormányzat legkésőbb 1944 márciusában elfogadta a feltétel nélküli megadást. A szövetségesek szempontjából azonban Magyarország kiugrása a háborúból csak másodlagos fontosságú volt. Amerikai és brit részről a tárgyalások fő célja az volt, hogy elérjék Magyarország német megszállását a következményekre való tekintet nélkül. Tudták, hogy a küszöbön álló „árulásról” tudomást szerzett a berlini vezetés, és emiatt a németek várhatóan megszállják az országot. A cél az volt, hogy a német katonai vezetés kénytelen legyen csapatokat kivonni a tervezett szövetséges partraszállás helyszínéről. Vagyis a washingtoni döntéshozók az egyébként másodlagos magyar különbéke kérdését a háború megnyerését szolgáló stratégiai szempontoknak rendelték alá – a megszállás várhatóan katasztrofális következményeinek figyelembevétele nélkül. Keywords: World War II, defection from the war, German invasion, second front, secret diplomacy
A tanulmány azzal a problémafelvetéssel kezdődik, hogy tulajdonképpen hol helyezzük el az 1944-es év eseményeit a második világháború nagy történetében. Tekinthető-e az eddigiek helyett – illetve mellett – „döntő évnek”? A válasz megalapozásához a szerző leíró módon ismerteti a második világháború utolsó évének fejleményeit, végigvezetve az olvasót az európai és az ázsiai–csendes-óceáni hadszíntér változásain, döntő hadműveleteken és összecsapásokon. A konfliktussorozat folyamán azonban olyan jelenségek is előfordultak, amelyek nem illeszkednek a klasszikus, „szimmetrikus” hadviselés kategóriájába; vagyis nem csak arról volt szó, hogy államok egy koalíciója vív háborút egy másik, szintén államok alkotta szövetségi rendszer ellen. A tanulmány a polgárháborús jelenség vizsgálatán keresztül a nagyhatalmi-kisállami viszonyokat is górcső alá veszi. Végül az egyes kisebb hadviselő országok esetében elemzi, hogy fennáltak-e a sikeres átállás, illetve kiugrás feltételei.